Title: 2000. május 23.-án a Magyarok Világkongresszusa egységet, bizakodást sugárzott. Történelmi esélyünk volt a világban szétszórtan élő magyarok összefogására. A másnapi küldöttközgyűlés már a napipolitika módszereivel folytatódott, testvérharc szintere volt.
Author: Demény Tamás
Last saved by: FÁY ÁRPÁD

Fáy Árpád: Világköztestület 
(Magyar Demokrata 2000. augusztus 10.)
Tisztelt Bencsik András Főszerkesztő Úr! Abban a reményben küldöm el én is megjegyzésemet, hogy azt meg fogja jelentetni annak ellenére, hogy az ön két héttel ezelőtti vezércikkével vitatkozom.
Ön "nevenincs" pártnak nevezi a Magyarok Világszövetségét, amelyben senki sem tudja, hogy hány tagja van. 
Vegyük szemügyre a tagságot. A Kádár-korszakban nem egyesületként működött. Tagság nem játszott szerepet. A rendszerváltás óta változott a helyzet, mert civil társadalmi szervezetként a világszövetség felfuttatása jegyében nagy léptekkel növekedett az egyéni és a szervezeti tagság (mindkettő több ezres számban). Ha a tagszervezetek tagságát is számításba veszem, akkor pontos tagnyilvántartás ide vagy oda, Magyarország legnagyobb civil-szervezetévé nőtte ki magát. A létszámot illetően tehát a tíz évvel ezelőtti semmihez képest most az a baj, hogy nem tudjuk megszámolni, mert bár rendetlenül, de sok.
Ami a párt jelleget illeti, hogy tulajdonképpen ez nem is párt. A másfél hónapja lezajlott Magyarok V. Világkongresszusát előkészítő hírlevelekben volt egy visszaemlékezés, hogy miből is fejlődött ki a világszövetség. Ha nem volna Önnek ebből, készséggel küldök egy sorozatot a négy füzetből. Soha még nem merült fel, hogy az MVSZ-nek pártnak kellene lennie. Régebben segélyegylet jellege volt (lásd a Kossuth-i kezdeményezést), amelyet később az állam is támogatott (lásd 1938 utáni formáját). A Kádár-korban a külügyminisztérium külföldi magyarokat ellenőrizni törekvő fedőszerve volt - a bírálói szerint, de mások ennél árnyaltabb képet rajzolnak (tagság mindenesetre nem játszott szerepet). Mára egy kiemelten közhasznú civil szervezeti szövetséggé alakult. A közhasznúság az adókedvezmények, állami támogatás szempontjából fontos kategória, de politikai párt definíció szerint nem lehet közhasznú.
"1997. évi CLVI. törvény a közhasznú szervezetekről: 2. § (1) Közhasznú szervezetté minősíthető a Magyarországon nyilvántartásba vett a) társadalmi szervezet, kivéve a biztosító egyesületet és a politikai pártot ..."
Ha tehát ön szuverén főszerkesztőként használta jobb híján a párthoz hasonlítást, akkor a tételes jogszabályokat és az MVSZ jelenlegi hivatalos státusát figyelmen kívül hagyta. Ha az szándékos volt, és például az új vezetéssel egyeztetett (amint a közölt további írások egyoldalúsága megengedné), akkor a világszövetség jogi státusának megváltoztatási törekvését jelentené, amit nem lehet számon kérni az előző vezetésen. Maga az összmagyar politikai párt ötlet szerintem képtelenség, dehát ez külön vita tárgya lehet, csak akkor ki kell fejteni az elképzelést. Addig azonban csak félreértésnek tekinthető.
Kicsit bővebben: Ha politikai párt szerű tömegszervezetté alakulna a világszövetség, akkor az valóban merőben új dimenziókat jelentene. Egyebek mellett a határon túl is pártnak tekintenék úgy a környező országok kormányai, mint az ottani magyarok. Alapvetően kérdőjeleződne meg például a világkataszter kezelésének feladata, az általában vett autonómiatörekvés szélesebb, pártfüggetlen támogatottságának realitása, a nemzeti információs háló kezelésére való ambíció, vagy az alkotmányosság kérdésének pártsemleges áttekintése.
Más szóval, ha pártszerű tömegszervezetté alakulna az MVSZ, akkor egy erőteljesebb, nyomásgyakorlásra talán alkalmasabb fellépésért cserébe mindazzal a korlátozással, szerepszűkítéssel szembe kellene néznie, amellyel a politikai pártokat a modern társadalmak körülveszik - erélyesen kiszorítva őket a közigazgatási típusú feladatokból, a különféle funkcionális autonómiák világából (egyetemek, kamarák, egyházak, stb szervezetek köre), a szélesebb értelemben vett civil-szféra kedvezményeiből és türelmi zónájából.
Ha párttá válna a világszövetség, akkor elveszítené a ma bizonytalanul számolható, de mindenesetre sokezres közvetlen és sok tízezres közvetett tagságát. Mi maradna? Két épület a fővárosban? Ez esetben a pártszerű hasonlattal élés igen kíméletlen kritikát jelentene éppen az új vezetéssel szemben (lásd szociáldemokrata párt és mások székházügyeit).
Kit képvisel az MVSZ? Egy párt a tagságán kívül felvonultatja a választásokon a társadalom szélesebb rétegeit képviselői mögé. A párt tehát nem csak tagsága nevében beszél, pontosabban a tagságánál sokkal szélesebb kör hangját igyekszik megszólaltatni. Az MVSZ hosszú évek óta kéri határozatok sorozatában az éppen létező magyar kormányokat, hogy hozzanak törvényt a világszövetségről. A magyar kormányok immár sora ezt nem teszi meg. Az MVSZ többször kérte, hogy had lehessen köztestület. Ennek a jogi formának lényegi ismérve, hogy nem csak a tagokat képviseli, hanem valamiféle közfeladatot lát el a tagok közreműködésével, a társadalom egésze számára! Az ügyvédi kamara elvileg mindenkinek garantálja az ügyvédek szakmai etikai megbízhatóságát, a nem-kamarai tag ügyfeleknek is! Ez a lényege az 1993-ban a PTK-ban rögzített köztestületnek. Sőt. A köztestületben tilos csak a tagok ötletéből egy ügyvédi kamarát például idegenforgalmi érdekvédelmi egyesületté átalakítani. (Az egyesület ezt elvben megtehetné).
A köztestület egy alapvetően demokratikus intézménytípus, amely a teljesen állami és a csak egyesületi formák sajátságait ötvözi. Működőképesen kapcsolja össze az egyértelműen definiált szabályokat a személyes tenniakarás energiáival.
Fordítsunk az érvelésen. A legtermészetesebb dolog, hogy a világszövetség nem csak a tagokat képviseli. Ezért is kéri évek óta, hogy köztestület lehessen, ami ezt jogilag is egyértelművé tenné. Most éppen az a helyzet, hogy mint egyesület elvileg alapvetően eltérhet az összmagyar érdekektől bármely dominanciát szerzett csoportérdek irányában (a mai 50-50% ezt nehezíti, de egy 20-80% kevés akadálya volna. A jelenlegi elnökkel és szűkebb stábjával szemben éppen az a fenntartás, hogy ők csoportérdekek kizárólagos eszközévé igyekeznek tenni az MVSZ-t, immár vagy hat éve, akár kisebbségben, akár többségben vannak. 

Tisztelt főszerkesztő Úr!
Az Ön egész érvelése egy eredményessé tehető, és a magyar jogrendszerben létező megoldásnak a keresését nem veszi tudomásul. Tehát nem azt szorgalmazza, hogy a mostani, a sajtóban személyinek kikiáltott válságot meg kellene oldani egy régen szorgalmazott köztestületi (vagy köztestület jellegű) törvénnyel a világszövetségről, hanem mintegy felszámolni igyekszik a józan érvelés minden alapját, és a kiúttalan indulatok szellemét idézi meg (nem először). A mostani vezetés tehát nem a tíz éves áldatlan semmiőrlést szünteti meg, hanem hozzálátott felszámolni egy tíz éves erőfeszítés minden eredményét, mintegy lenullázva a kezdetig a szervezet egészét. Nem új helyzet. Az Ön lapjában többször hibáztatott francia forradalom is ezt tette, de ezt teszi látványosan minden katasztrófa is.
 
Milyen érzelmeket pendít meg Ön az érveivel? 1996-ban a magyar nemzet határokon átnyúló integrációja volt a központi gondolata a Magyarok IV. Világtalálkozójának. Azóta ez a mai kormány hivatalosan vállalt programjává vált (Ez is a "semmittevés" egyik momentuma, amint a Duna-TV kezdeményezése, a magyar-magyar csúcs kezdeményezése, a magyar polgármesterek világtalálkozóinak elindítása, a magyar szakmai világszervezetek alapítása tucatszám? - és a sor valóban hosszan folytatható - semmittevésről tehát nem beszélhetünk).
A határoktól függetlenül integrálódó nemzet programja korszakos jelentőségű a mai körülmények között. Mellé kellene állni. Vagy ez kevés, mert csak a területi egységesülés jelentene kiutat, most és azonnal? Az érzelmek felkorbácsolásának és a cselekvőképtelenségnek a sajátos ötvözetét, mint mentalitás-modellt mindenképpen el kell kerülni.
Azzal egyetértek, hogy például a Trianon-határozat a küldöttgyűlésen hallgatva igenis eltökélt és mégis józan fogalmazású volt, mert én úgy értettem, hogy nagy tekintélyű nemzetközi fórumokon akarta a kérdést ismertetni, elemezni - de emlékezetem szerint nem beszélt politikai döntést hozó tanácskozás azonnali összehívásáról. Talán Gidai Erzsébet sem számított a bekövetkezett reakcióra, hiszen ő mint parlamenti képviselő jól ismerhette a pár nappal utóbb kezdődött Trianon-megemlékezés hetének programjait. Ehhez tett hozzá egy kevésbé felszínes javaslatot. Azaz nem akart feltétlenül provokálni. Nyilvánvaló, hogy Boross Péter hasonló nyilatkozatot nem tenne, mert előre tudná az utána következő kibogozhatatlan össze-vissza vagdalkozást. Ezért nem lehet az ő nyilatkozatába kapaszkodva szenzációt tálalni, legfeljebb a személyének látványos elutasításával.
Visszatérve az érzelmi alapokhoz: vegyük azokat az okokat, amelyek nemcsak Önnél, de másoknál is hasonló indulatokat eredményeztek. A világszövetség fővárosi szervezete vétót emelt (egyébként szabálytalanul és eredménytelenül) Boross Péter volt miniszterelnök jelölése ellen. Miért? Mert nem volt elég radikális miniszterelnökként? Mert nem állt az élére egy forradalmibb, látványosabb rendszerváltásnak, amely mindenki számára egyértelműen törte volna meg a korábbi viszonyok utóéletét (amint Antall József sem tette)? Igen, a mélyben valahol ez bújkál. Nehezen felmérhető, hogy egy látványosabb fordulatot hozó rendszerváltás könnyebbséget vagy több nehézséget hozott volna - de az érzelmi törésvonal létezik.
A jelenség kétségtelenül ismétlődött a világszövetségben is. Megszervezték a magyar egyetemi professzorok világszövetségét, az orvosokét, az állatorvosokét, a zenészekét, a magyar polgármesterekét és ki tudja még kiét nem.
Közben megfeledkeztek magáról a világszövetségről, annak szervezeti kiteljesítéséről. Ennek következményeit látjuk. A célokhoz, kezdeményezésekhez képest gyengének, szervezetileg is elégtelennek bizonyult a kormányok által magára hagyott, sőt kifejezetten megszorított, a szervezői által mégis felfuttatott világszövetség.
Például a mostani küldöttgyűlésre készülődve az amerikai küldöttállítás vétója hajszálon múlott, hogy nem fullad ki. A másik hasonló kifogást már nem volt ereje a szervezetnek kivizsgálni sem. És ha a 45 országból további húszban lehetett volna kifogás? Azt az elnökség meg sem tudná tárgyalni, nemhogy orvosolni. Pedig ez a demokrácia egyik feltétele. Még Ön sem írt sokat arról, hogy 94-ben sokakban merült fel a parlamenti választási csalás gyanúja (főleg nem írt erről 94-ben). Pedig a demokrácia egyik feltétele, hogy efféle utólagos gyanúk azért ne lehessenek, mert kétely esetén időben hangot kapnak (van, aki felemelje a hangját) és kivizsgálásra is kerülnek.

Hogy nem volt elegáns a 13-ak önfelfüggesztő nyilatkozata? Hát ez igaz. Kétségbeesett feljajdulás volt - talán mert tudták, sejtették hogy mi következik. Hogy hivatalos beiktatást megelőzően kerülnek lezárásra ajtók, jelennek meg szabadnapos börtönőrök a folyosón, kerülnek kikapcsolásra telefonok, majd bekapcsolásra, hangzanak el szóbeli és írásbeli letiltások, kitiltások a központi épületből. A 13-ak nem azt mondták, hogy nem ismerik el az elnök megválasztását, hanem hogy amíg nincs hozzá elnökhelyettes, amíg nincs alapszabályi döntés, amíg nincs a költségvetés vitája elfogadva, addig nem kezdik el a testületi munkát az elnökségben. Ezzel a döntésükkel szigorúan véve nem a demokrácia szabályai ellen vétettek, hanem éppen a játékszabályokért folyamodtak az éhségsztrájkhoz hasonlatos, szokatlan megoldáshoz. 
És az elnök úr? Két fős szavazattöbbséggel a háta megett (tehát lényegében a világszövetség egyik felének választottjaként) nem a világszövetség egészéért kezdett el munkálkodni, hanem nekilátott felszámolni a neki nem engedelmeskedő személyek, csoportok munkafeltételeit. Az Anyaországi régió elnököt hozzá hasonlóan választották, de megtiltotta neki a levelek feladását a megyei központoknak, nehezen elviselhető hangon kiutasította az épületből az anyaországi régió-elnök munkatársát, az MTI-nek leadott híreket a világkongresszus ügyében cenzúrázza (és az MTI teljesíti követelését, a világkongresszus szervező irodájának záró anyagát nem közölte, beleértve a miniszterelnök és mások nyilvánosan elhangzott beszédét - az elnök szerint erről szerződése van az MTI-vel, az MTI pedig várja az írásos kérést, de addig is szót fogad a telefonnak, hogy a magyarok világ-szövetségében egyetlen ember illetékes minden ügyben). Az elnök a világszövetségi internet-honlapot elzárja a mai engedetlenek elől, amint elnökhelyettesként elzárta a korábbi vezetés, a világkongresszus szervezése valamint az Alkotmányossági Műhely elől. Az elnök a megválasztása, a győzelme után teljes gőzzel nekilátott a vele szemben állók táborát ígéretekkel és fenyegetésekkel felszalámizni (a fele is több, ha az csak az enyém, mint az egész, ha azon osztozni kell alapon). A szövetségi elnök úgy cselekszik, mint amikor egy vérmesebb kft-tulajdonos marja ki a megúnt tőketársakat az üzletből (és mindegy, hogy a pesti Váci utcában vagy egy határon túli vidéken történik). A Magyarok Világszövetsége (élén a most kisebbségbe szorult vezetésével) segítő kezet akart nyújtani az erdélyieknek a nemzeti kérdésekben, ám erdélyiek egy csoportja és annak vezetője zsákmánynak tekinti a világszövetséget (nem segítséget nyújtó együttműködőnek hanem lenyelhető, eltehető zsákmánynak).
Az elnök a Magyarok V. Világkongresszusának alkotmányossági felhívását megvalósítani kívánó alkotmányossági munkacsoport szervezőjét nem fogadja, annak írásos kérelmére másfél hónapig nem is válaszol, viszont közös ismerősön keresztül üzeni, hogy minden rendbe tehető egy "hűségnyilatkozattal" az ő személye iránt. Tehát a világkongresszus határozatai akkor érdekesek, ha az elnök pozícióját erősítik, egyébként beszélni sem kell róla. Az egész alkotmányossági probléma ezek szerint besorolódik a személyes pozícióharc eszközei közé. Ezek vállalható, eredményességre vezető munkafeltételek?

És Ön Főszerkesztő úr? Sokat ír saját lapjában is arról, hogy kell a jobboldali sajtó, hogy az Ön lapja valóban az, szemben mindenki mással. Néha beszél a tisztességről egyik-másik munkatársa (pl elég határozottan Lovas István), Ön viszont sokszor jelenti ki, hogy tulajdonképpen sajtókatona a médiaháborúban (nyersebben a felszín alatti latens polgárháborúban). Most úgy és olyan helyre pörkölt ebben a csatában, amivel nem csak használt. Olvassa el az érzelemfűtötte sorokat, a kifejezetten balkáni ócsárlásba forduló sorokat, amiket közölt egyik szerzőjétől (A Kapu még ezen is túltett). Ez a megközelítés a Népszabadsággal és Magyar Hírlappal rokon. Az a néhány előfizetés, amit e június 29-i szám után lemondtak, nem fogja megrázni a Demokratát. De engem évek óta kellemetlenül érint, hogy a lapot járatom, mert számos rovatát, szerzőjét olvasni akarom, ugyanakkor némelyik írásának elfogultsága, durva, közönséges hangneme visszás helyzetet teremt, mert ezt hagyjam az asztalon, ahol családom is kézbe veheti?

Hogy jövök végül is én ahhoz, hogy mindezt szóvá tegyem? Talán nem is tudja, hogy mennyire nehéz kérdés. Állampolgárként ennek semmi akadálya. Világszövetségi tagként szintén nem probléma. A világszövetség alkotmányossági műhelyének szervezőjeként azonban már elvárható volna, hogy ne szóljak hozzá, hanem "a győztessel leszek" kényelmével várjam meg, hogy mi lesz a nyár végére, és akkor kezdjek hozzá a magam dolgához. Senki sem vethetné szememre, ha így tennék. 
Csakhogy én kaptam egy szóbeli üzenetet. Csakhogy engem az elnök úr besorolt (nem először) azok közé, akiknek nyilatkozni kell, hogy vele vagy ellene (hiába nem miatta jöttem a világszövetséghez sem pro sem kontra). Nem hagy kiutat, nem engedi meg a bizonytalanságot. 
Mivel talán személyes beszélgetésre a jövőben sem kíváncsi, itt had mondjam el az ő számára is, hogy nem kívánok személyes ellentétek táborai között választani, mert ez nem az én vitám, évekkel ezelőtt legfeljebb a TV-hiradóban hallhattam a világszövetségről. Van viszont fogalmam egy olyan szervezeti felállásról, amelyben szervezeti garanciák vannak egy elindított tevékenység folytonos meg-nem zavarására. Áttekinthető, jól elválasztott és egymást jól kiegészítő funkciók, szerepkörök kellenek. A megelőző évek gyarlóságait nem lehet kijavítani az 50-es évekre emlékeztető munkamódszerekkel (2000-ben).
Kegyetlenül határozott akar lenni az elnök úr, a biztosra akar menni, ahogyan azt egyébként hívei mint általuk eszményített radikális karakterű "politikustól" el is várják. Elnök úr tiszta helyzetet akar, egyetlen ellenvető hang nélkül a szervezetben. Na de alkotmányosságról úgy vitatkozni, elmélkedni, hogy egyszercsak figyelmeztetés érkezhet, hogy mi az elvárt vélemény? Az ugye képtelenség. Hiába a májusi világkongresszus megerősítése, az alkotmányossági munkacsoportnak fel kell esküdnie az új elnökre? A világszövetségben kölcsönös bizalom kellene elnök és a szervezet, elnök és bármely munkacsoport között. Mit tehetek érte? Széles nyilvánosság előtt mondjam el véleményemet?
Esetünkben biztosíték kellene arról, hogy az elnök úr nem kizárólag személyes hűségnyilatkozatok mentén kíván tevékenykedni a világszövetségben. Hasonlóan ahhoz, ahogyan nem rögtönözhetne a vele szemben szót emelő anyaországi régióbeliek irodájának felszámolásában. Ahogyan nem rögtönözhetne az MTI-t utasítgatva (gondoljanak bele, hogy miféle világszövetség az, amelyben minden magyar személyt és szervezetet várnak az összmagyar integráció szellemében, de az Anyaországi Régió tagjainak választott vezetője nem nyilatkozhat a sajtónak közvetlenül). Ezen csak az tett túl, amikor a Nyugati Régió amerikai elnöke tavaly nyáron levelében azt írta, hogy nyugaton élő magyarral az alkotmányossági műhely csak akkor veheti fel a kapcsolatot, ha ő erre "engedélyt" ad! (?) - És ma hasonlók az igények, de most éppen az elnöki székből.

Ez a légkör nem demokratikus, ezt kár védeni. Inkább a kibontakozás útját kellene keresni körültekintő módon mind a világszövetségben, mind a sajtóban - mert anélkül a lényeg, a nemzeti ügyek előmozdítása sem valósulhat meg…..